- Mitä sinä teet, Joe? - Minulla on nälkä.
Älä syö sokeria, silloin et saa unta.
Ellei soittoa kuulu, en halua lohdutuspuheluja.
Siinä tapauksessa häivymme täältä.
Vuokrataan mökki Mainesta ja tuijotellaan tuleen.
Kuulostaa hauskalta.
Älä. Älä pura hermostuneisuuttasi seksiin.
Pikapano vain niin nukahdetaan.
- Nukuin jo. - Sehän on epänormaalia.
- Sinun ei tarvitse tehdä mitään. - Voi luoja, miten pateettista!
Niin. Minä olen pateettinen. Sanan "paatos" varsinaisessa merkityksessä.
Eros.
Hyvä on. Antaa mennä.
Kuvittele nuorta ähkyvää adonista, joka löytää sinut alastomana rannalta.
Iso ruskettunut koura...
auringon vaalentamat ihokarvat.
Keskisormi etsiytyy varovasti sisälle...
ja hän ottaa esille ison, heiluvan...
turvonneen kyrpänsä.
Voi luoja! Lopeta jo!
Haloo?
Haloo! Onko Joseph Castleman?
On kyllä.
Täällä Arvid Engdahl Tukholman Nobel-säätiöstä.
Eihän tämä vain ole pilaa?
Ei ole, vakuutan teille. Voitte soittaa takaisin tähän numeroon...
- Ei ole tarpeen. - Hyvä luoja...
Ennen kuin jatkatte, haluan että vaimoni ottaa toisen puhelimen. Sopiiko?
Totta kai. Minä odotan.
- Puhelimessa. - Tekö, rouva Castleman?
- Entä te, herra Castleman? - Kyllä.
Minulla on kunnia ilmoittaa teille, että olette vuoden kirjallisuusnobelisti.
Kiitos. Paljon kiitoksia.
On suuri ilo myöntää tämä palkinto teille. Uranne on todella laaja-alainen.
Kirjoitatte perehtyneesti ja syvällisesti-
- ja haastatte romaanimuodon tavalla, joka vaikuttaa sen tulevaisuuteen.
Niin, olisihan se pieni hyvitys harmaasta parrastani!
Ja kiitos teille koko maailman puolesta.
- Rouva Castleman...? - Niin.
Lehdistö on miehenne kimpussa tänään.
Säännöstelkää hänen puhelujaan, ettei hän väsy liiaksi.
Pidän hänestä huolen.
Haluatte varmasti soittaa muutaman puhelun, joten jätän teidät nyt rauhaan.
Kerromme yksityiskohdista myöhemmin. Ja vielä kerran: Lämpimät onnittelut.
Kiitos. Paljon kiitoksia.
- Kuulemiin. - Kuulemiin.
Kuulemiin.
Minä sain Nobelin palkinnon! Minä sain Nobelin palkinnon!
Mitä?
- Joanie, kunhan hassuttelen. - Menen suihkuun. Päivästä tulee pitkä.
- Tule alas. Tule nyt... - Joan...
Kas noin...
Matkustatte siis Tukholmaan... Milloin?
- Joulukuussa. - Siellä on kylmä!
- Ostaako Joe sinulle turkin? - Ei.
Enköhän ole vain järkevä vaimo ja tyydy hyvään takkiin.
Joanie, tule tänne. Tule...
- Hei, Hal. - Hei, Joan.
- Kaunis kuten aina. - Kiitos, Hal. Olet herttainen.
- New York Times on täällä. - Niinkö?
Kerro.
Miehesi pääsee sunnuntailiitteen kanteen. Bill Clintonin sijaan!
Avedon-kuvako, jossa ihohuokoset näkyvät?
Joka ikinen lahjakas ihohuokonen!
Tuntuu niin epätodelliselta. Miltä minä näytän?
Ei leivänmuruja? Nenäkarvoja?
- Hyvältä näyttää. - Voi, Joanie...
Eihän tämä vain ole suurta pilaa?
Totta tämä on, kultaseni. Hengitä.
Joe! Tule jo, odotamme sinua!
Hoidetaan tämä sitten.
Hei, lapsenlapseni. Tarvitsen päiväunet!
Äiti raukka...
- No mutta poju... Siinähän sinä olet! - Olen myöhässä.
Etsin isälle kunnon sikareita.
- Olisiko minunkin pitänyt ostaa jotain? - Ei, häntä on hemmoteltu jo liikaa.
- Hei, vesseli! - Hei, sisko.
Hei, pikkumies!
David... Vihdoinkin voin kertoa, että isäsi näytti minulle novellisi.
Niinkö...?
Se on hienosti kirjoitettu.
Mitä hän sanoi?
Emme ole keskustelleet siitä vielä.
Tännepäin, kiitos. Hienoa.
- Olet tyylikäs, Joe. - Herra Castleman...
Kas noin. Hyvä.
- David, tulitko vasta? - Niin.
- Onnea. - Mitä tässä on?
Maduro-sikareita.
Hyvä luoja! Miten ylellisiä!
Hieno lahja. Kiitos, David.
- Poltat siis yhä? - Välitätkö siitä?
Haluan, että elät minua kauemmin.
- Luitko kirjoitukseni? - Luin, jutellaan siitä.
Se oli siis surkea?
- Miksi sanot noin? - Välttelet aihetta...
Minulla on muuta ajateltavaa.
Jutellaan paremmalla ajalla. Sovitaanko niin?
- Hyvä on. - Mene auttamaan äitiä.
Anna minä hoidan tämän. Ole kiltti.
Joanie...
Tule tähän...
Samppanjaa... Missä Susannah on?
- Tässä, isä. - Tule tänne.
- Ota lasi. - Minä en juo.
Lasi samppanjaa ei vahingoita lasta!
Hiljaisuus! Ole hyvä, Joe.
Sitaatti teoksesta Meditaciones del Quijote.
"Olen yhtä kuin minä ja ympäristöni."
"Ellen vaali jälkimmäistä, en vaali itseänikään."
Tänään olen maailman onnellisin mies.
Olen terve... Muutaman ohitusleikkauksen jälkeen.
Minulla on teidät, ihanat ystäväni, aina uteliaat opiskelijani-
- poikani David, kaunis tyttäreni Susannah-
-ja tuleva lapsenlapseni.
Joka parhaillaan kelluu huolettomana äitinsä lapsivedessä.
Ja viimeiseksi...
Minulla on kaunis vaimoni Joan.
Elämäni rakkaus. Tulehan. Elämäni rakkaus.
Ilman häntä...
en ole mitään.
Suurin saavutukseni on, että sain hänet vaimokseni.
Hal, pyydä häntä lopettamaan.
Joseph Castlemanin, 1900-luvun suurimman elossa olevan kirjailijan malja.
Joen malja!
Kiitos. Kiitos teille kaikille.
- Lisää keksejä, herra Castleman? - Kiitos. Mistä olette kotoisin?
- Cambridgesta. Oletteko käynyt siellä? - En.
- Entä teille, rouva Castleman? - Ei kiitos.
- Haluatko palasen? - En kiitos.
- Haluatko toisen tyynyn? - Tämä riittää.
- Voisitko katsoa tätä? - Teen mieluummin ristisanatehtävää.
Suokaa anteeksi... Eräs herra sanoo tuntevansa teidät.
Nathaniel Bone...
Anteeksi, että keskeytän. Kiitos.
Halusin vain onnitella.
Hei, Nathaniel. Et kai lennä Tukholmaan vain suolasillin takia?
Haluan kokea seremonian. Mikä saavutus!
Saavutus on se, että pystyy kirjoittamaan uuden kirjan.
Niin, ja se on sinun vahvuutesi.
Onnea sinullekin, Joan. Vaimon merkitys unohtuu usein.
Annan vaimolleni paljon tunnustusta.
Tarkoitin muuta maailmaa. Kriitikoita, lukijoita...
Minun pitäisi ehkä vaikuttua siitä, että onnistuit pääsemään lennolle.
Mutta en anna sinulle lupaa kirjoittaa elämäkertaani. Jätä meidät rauhaan.
Asia selvä. Halusin vain onnitella.
- Kiitos, että tulitte tervehtimään. - Tein sen vilpittömästi. Kiitos.
Miten kirjoittaminen sujuu, David?
Mene paikallesi, Nathaniel.
- Mikä kiusanhenki! - Olit epäkohtelias.
Muuten ei olisi päästy hänestä.
Et kai halua vihollista. Vaarallisimpia ovat loukatut kirjailijat.
Saa luvan kestää torjutuksi tulemisen!
- Huomautin vain. - Hyvä on.
Muista venytellä jalkojasi kuten tri Krentz sanoi.
Herra Castleman, tervetuloa Tukholmaan.
- Sydämellisesti tervetuloa. - Kiitos.
Pieni hetki...
Seuratkaa minua.
Aikamoinen matka.
Anteeksi että tungettelin, en halunnut kiusata.
Pyydän anteeksi mieheni töykeyttä.
Ei tarvitse. Tiedän, että kaikki ovat hänen kimpussaan.
Teeskennelläänkö, että laskin leikkiä? Että teilläkin näyttäisi olevan hauskaa.
Viihdyn hyvin omien ajatusteni parissa.
Joanie... Tulisitko, Joanie?
Vaimoni.
Rouva Castleman... Arvid Engdahl. Herätin teidät epäkristilliseen aikaan.
Ette suinkaan. Se pidensi mieheni elämää 10 vuodella.
Tässä on siis herra Castlemanin vaimo.
Tässä on Walter Bark, avustajanne juhlallisuuksien aikana.
Tämä on kunnia. Järjestämme teille kaiken tarvittavan.
Kiitos. Tyydyn vähään.
Vain kun hän nukkuu.
Tässä on rouva Lindelöf. Hän huolehtii nobelistien vaimoista.
Miehellänne on paljon kiireitä.
Joten voin viedä teidät ostoksille ja kauneushoitoihin.
Kiitos, saa nähdä.
Sallikaa minun esitellä Linnea Engwall, valokuvaajanne.
- Kustantamostanne. - Tämä on kunnia.
- Ihailen työtänne. - Kiitos. Ystävällistä.
Seuraan teitä kamerani kanssa. Te ette tietenkään ole huomaavinanne minua.
Tässä on rouva Castleman.
David. Tässä on poikani David.
Hei. Hauskaa, että pääsit mukaan.
Hienoa, kun lapset tulevat mukaan.
Olette yhtä kiinnostavia kuin isännekin.
Vai niin. Hyvä.
Poikani on todella seurallinen, kun ei kärsi jetlagista.
- Veisimmekö teidät huoneeseenne? - Kiitos. Se olisi paikallaan.
- Ole hyvä. - Kiitos.
Tämä on varmaan asianajajaltani.
- Onko sinulla lukulasini? - Tässä.
Aina samaa halpaa roskaa.
Ole hyvä...
Arvasin oikein. Mikä kitupiikki!
- Haluatko tämän, David? - En.
Konvehteja...
Erinomaisia! David?
Ei.
"Nautiskelkaa! Sylvia Fry." Kuka hitto se on?
Romaanihenkilöitäsi...
- Jessus, isä! - Hän on väsyksissä.
Muistini on heikentynyt. Niin käy kaikille. Varsinkin tupakoijille!
Niin kai.
Älä syö kaikkia, saat närästystä.
Näitkö kirjaston? Kaikki minun kirjani!
Täällähän on jopa Saksanpähkinä arabiaksi! Tiesitkö, että tällainenkin on?
Tiesin, ostimme sillä pakastimen.
Ole varovainen.
Mitä...? Mitä sinä teet?
- Mikä sinua vaivaa? - Menen huoneeseeni.
Hyvä. Lepää vähän.
Syö vähän hedelmiä.
- Hän on allapäin. - Toivotaan hyviä panoja.
- Et olisi niin... karkea. - Mitä?
Onko jotain hullusti, Joan?
Ei.
- Se nainen ei kiehtonut minua. - Samantekevää minulle.
- Harjaa hampaasi. Henkesi haisee. - Niinkö?
- Huomattiinko se? - Olivat liian täynnä kunnioitusta.
Saan närästystä kaikesta huomiosta.
Voisitko kuunnella sydäntäni?
- Hypähteleekö se? - Ei.
- Olen liian vanha tällaiseen. - Me molemmat olemme.
- Mitä tehdään? Mennäänkö ulos? - Ei mennä. Mennään nukkumaan.
Joanie... Yritettäisiinkö nauttia tästä?
J: LLE KUNNIOITTAVASTI J.
Päivää, neiti Archer. Käykää sisään.
LEHTORI JOSEPH CASTLEMAN
Novellinne... Luin sen kaksi kertaa, ja molemmilla kerroilla...
pidin siitä.
Kiitos, lehtori.
Mutta vielä on paljon tehtävää.
Olen valmis tekemään muutoksia.
Haluan vain, että menette syvemmälle. Kirjoitatte älykkäästi, mutta...
- Olette innoton. - Kuten henkilöhahmotkin. Varsinkin äiti.
Eihän hän aina ole ollut sellainen?
Hän on ollut jonkun lapsi, jonkun rakas...
Hän tuntee kaipuuta, pelkoa, toiveita.
- Hän jopa piereskelee. - Ja syyttää siitä kotiapulaista.
Hauskaa!
Joudun varomaan teitä.
Saatan olla hankala, lehtori.
Älkää koskaan teeskennelkö.
Olette viehättävä muutenkin.
Haluaisin kysyä jotakin.
Sattuisiko olemaan mahdollista, että olisitte vapaana lauantai-iltana?
Olen kyllä.
Voisitteko olla lapsenvahtina?
Vaimoni ja minä emme ole olleet ulkona Fannyn syntymän jälkeen.
Kyllä vain, pidän vauvoista.
Tosi kirjailija ei kirjoita julkaisemisen vuoksi.
Hän kirjoittaa, koska hänellä on tärkeää ja persoonallista sanottavaa.
Hänen on pakko kirjoittaa kuten hengittääkin.
Hän kirjoittaa vaikka jää yksin, on köyhä ja saa hylkääviä kirjeitä.
Vaikka vanhemmat tai vaimo kehottavat häntä kunnon töihin!
Ellei kirjailija kirjoita, hänen sielunsa nääntyy nälkään.
"Hänen sielunsa taintui hitaasti"-
- "lumen langetessa avaruuden halki ja hiljaa langetessa"-
- "kuin heidän lopullinen lähtönsä kaikkien elävien ja kuolleiden ylle."
James Joyce. Kaikki on sanottu.
- Sinun piti lämmittää pullo. Se on kylmä. - Lämmitin kun pyysit.
Täällä on kaaos.
- Tyttökö? - Hänen nimensä on Joan.
Hei. Vauva on yläkerrassa.
Carol, saisinko solmioni?
- Se on sängyllä. - Toisitko sen minulle?
Mene yläkertaan, Joan.
Tällaista on elämäni. Luoja varjelkoon.
SIITTIÖITÄ TUHOAVA VOIDE
CAROLILLE, RAKASTAN SINUA, J
Odysseus, James Joyce
JOSEPH CASTLEMAN
Kas niin, älä pelkää...
Olen rakastumassa isääsi.
Taivaalla tähtivyö kirkkaana loistaa
viestiä jouluyön tuikkeensa toistaa
Taivainen kirkkaus, riemuisa julistus
Kynttilät syttyy, kynttilät syttyy
Metsiin jo Pohjolan vaipan luo hanki
ja maa on valkean verhonsa vanki
Taivaisen hohteen tuo, Lucia valon suo
Pyhä Lucia, Pyhä Lucia
- Hyvä luoja! - Huomenta, herra Castleman.
Pyhä Lucia on tullut kunnioittamaan suurta kirjailijaa.
- Pyhä Lucia? - Kerroin siitä eilen.
Niin varmaan, minä...
- Niin kaunista, kiitos! - Suokaa anteeksi.
- Minne menet? - Vähän siistiytymään.
Olen pahoillani, jos häiritsemme.
Olen kiitollinen, näin painajaista.
Olin taas Brooklynissa ja asuin äidin luona.
Hän sanoi: "Tuon huonoja uutisia, Joe."
Silloin venäläinen mummoni, pieni kuin jakkara, huutaa:
"Ei ennen ruokaa! Pilaat hänen ruokahalunsa!"
Pilaat hänen ruokahalunsa...
Anteeksi, että keskeytän juttutuokionne.
Mutta haluaisin esitellä Castlemanit toiselle nobelistiperheelle.
Hyvä on. Jatketaan myöhemmin.
James Finch on fysiikan nobelisti. Hän on nerokas ja miellyttävä.
James Finch, tässä on kirjailija Joseph Castleman.
Hauska tutustua.
Toivoisin, että olisin lukenut kaikki kirjanne.
Ja minä että ymmärtäisin kaikki kaavanne.
Olen lukenut kirjanne. Kiinnostavampia kuin Jamesin töherrykset.
Vaimoni Constance on myös tutkija ja arvioi työtäni kriittisesti.
Jos vaimoni kirjoittaisi, kärsisin ainaisesta kirjoituskammosta.
Hei, minä olen Joan.
Joan on elämäni rakkaus.
Tässä ovat lapseni. Ellen...
Uskon hänen parantavan Alzheimerin taudin ennen omaa dementiaani.
Poikani David on kirjailija.
Oma ääni on löytymässä.
Samin alaa ovat johtavat polymeerit.
Peteriä kiinnostavat alkutekijät.
Ja Chester koettaa kumota säieteorian.
Vaikeaa, mutta antaa pojan yrittää.
Valitan, herra Castleman, mutta on luentonne aika.
Tulkaa mukaan...
Niin, minä...
- Hauska tavata, James. - Samoin, Joseph.
- Ihailuni, Jean. - Joan. Ei se mitään.
- Hei. Mitä kuuluu? - Kiitos hyvää.
- Entä teille? - Pelkkää hyvää.
- Saanko ottaa kuvan? - Totta kai.
Nähdään myöhemmin.
David, seuraavan kerran kun esittelen sinut, yritä katsoa ihmisiä silmiin.
Selvä. Äläkä sinä puhu minusta kypsyvänä kirjailijana.
"Oma ääni alkaa löytyä!" Mitä se tarkoittaa?
Se on fakta. Sinähän kehityt.
- Se vie aikaa, niin se vei minultakin. - Sinä menestyit alusta pitäen.
Minulla oli ankara lapsuus. Elä vähän, se auttaa. Äläkä polta täällä.
- Voin avata ikkunan. - Ulkona on kylmä.
- Lopeta kokonaan. - Ja lopeta sinä eläinrasvojen syönti.
Lopettakaa molemmat.
Mökötätkö, koska ei olla puhuttu novellistasi?
En puhu sellaisesta, mitä sinä välttelet kuin sontaläjää!
Hei! Olen lukenut novellisi. Ja minusta se on hyvä alku.
Mutta et halua kuulla sitä. Haluat kuulla, että se on mestariteos.
En jumalauta halua!
Lopettakaa! Lopettakaa!
Olet varsinainen kusipää.
Haluatko viettää loppupäivän yksin?
Silloin hän ei kuule luentoani.
- Haluaisitko? - Haluaisin.
- Mitä aiot tehdä? - Tukholma on eurooppalainen city.
Jätänkö sinut tähän? Keskelle katua? Sopiiko?
- Pysähtyisitkö, Gustav. - Hyvä on.
Annan sinulle rahaa.
- Löydätkö hotelliin? - Löydän.
- Ilmoita meille, kun palaat. - Selvä.
Kiitos, äiti.
Hyvä luoja...
- Ei ole helppoa olla poikasi. - Ei kenenkään poika.
- Olisit vähän ylpeämpi hänestä. - Hän voisi tehdä lujemmin töitä.
Ei pidä kehua ilman syytä.
- Minusta hän on lahjakas. - Sano se hänelle.
Hän haluaa kuulla sen vain sinulta.
- Hänen ei pitäisi tarvita hyväksyntääni. - Kaikki tarvitsevat hyväksyntää.
Niin.
Kauheat kengät.
Anna kun minä...
Ethän sitten kiitä minua puheessasi.
En halua olla kärsivällinen vaimo.
Ymmärräthän sen?
Minun on pakko. Kaikki kiittävät vaimoaan.
- Muuten vaikutan narsistiselta. - Niinhän sinä oletkin!
Se käy nopeasti ja kivuttomasti.
- Kuule nyt... - Ei. Ei!
Onko kaikki hyvin?
Tee mitä sinun pitää.
Tiedekuntavaimo.
Kuvailette varsin kiinnostavasti rouva Castlemania.
Ei ole kysymys vaimostanne vaan luonnekuvauksesta.
Neiti Archer, olen kehunut kirjoitustaitoanne.
Oletteko mahtanut huomata sen?
Tämä on romaanistani Nukkuvat koirat.
Harva on lukenut sen, koska sitä on myyty vain tuhat kappaletta.
Niitä ostivat sukulaiset, jotka saivat korvauksen -minulta.
Aloitetaan. Kappale yksi.
- Lasi viiniä? - Ei kiitos.
- He ovat nuoria. - Niin sanot aina.
Esittelen sinut neiti Archerille, lahjakkuudelle, josta kerroin.
Anteeksi. Joan...
- Joan, tässä on Elaine Mozell. - Hei.
Ihailen puhdasta, elävää, rohkeaa proosaanne.
Kiitos. Mutta tiedättekö? Rohkeaa proosaa ei hyväksytä naiselta.
Olette kuulemma lahjakas.
Kiitos. Kirjoittaminen on koko elämäni.
En suosittele.
Anteeksi?
Tiedättekö, minne kirjanne päätyvät?
Tuonne.
Entisten opiskelijoiden hyllylle.
Avatkaa se.
Kuulitteko? Koskaan avaamattoman kirjan ääni.
Älkää kuvitelko, että he huomaisivat teidät.
- Ketkä? - Miehet.
Jotka arvostelevat, johtavat kustantamoja-
-ja julkaisevat aikakauslehtiä.
Jotka valikoivat huomionarvoiset kyvyt ja nostavat heidät jalustalle.
Kirjailijan pitää kirjoittaa.
Kirjailijan pitää saada lukijoita.
Onko kellään tulta?
Joe?
Haluatko liittyä seuraani?
Minun pitäisi mennä kotiin.
Menkää nukkumaan.
Vieläkö ulkona sataa lunta?
Lähetän mukaasi pikku sitaatin.
"Hänen sielunsa taintui hitaasti"-
- "lumen langetessa avaruuden halki ja hiljaa langetessa"-
- "kuin heidän lopullinen lähtönsä kaikkien elävien ja kuolleiden ylle."
Niin kaunista. Tekö sen kirjoititte?
En.
Nyt minun on mentävä.
On myöhä.
Tiedän, mitä aiot sanoa.
Että tapan itseni syömällä rasvaa.
Niin tapatkin.
Mitä me oikein teemme?
Miksemme vain jätä tätä kaikkea?
Painutaan mökkiin vuonon rannalle. Otetaan kännit. Ulvotaan revontulille.
Kunpa voisimmekin...
Sisään.
Herra Castleman lounastaa täällä.
Sinun on noustava. Sinut haetaan 40 minuutin kuluttua.
Voi luoja... Hyvä on, minä tulen.
Lounas on täällä.
Tässä ovat varasilmälasisi.
- Ja lääkkeesi. - Etkö tule mukaan?
Haluan vähän omaa aikaa.
Mitä aiot tehdä?
En tiedä. Menen ehkä kiertoajelulle.
Jollain turistibussilla?
Olen paremmalla tuulella, jos saan mennä.
Eikö meidän pitänyt kokea tämä yhdessä?
Ota yksi näistä kello kolme. Panin kellon soimaan.
Rouva Castleman...
- Nathaniel? - Lupaan, etten seuraile teitä.
Ajattelin jättää teille jotain vastaanottoon.
Löysin sen Smithin kirjakaupasta, kun haeskelin tietoja Joesta.
Northrop House. Opiskelija-asuntolani.
Tiedän. Se on ajalta ennen teitä, mutta uskoin että pitäisitte siitä.
Kiitos. Miten huomaavaista.
Olette aina ollut ystävällinen yrittäessäni lähestyä Joeta.
Saisinko tarjota lasillisen? 1800-lukua jäljittelevässä baarissa.
Strindberg on saattanut ottaa siellä lärvit.
Olisiko se sopivaa?
Se olisi täysin epäsopivaa!
Mutta olemme Ruotsissa keskellä talvea...
Ei kai kumpikaan halua olla yksin hautomassa synkkiä ajatuksiaan?
Virkistävää.
Haluan tunnustaa yhden asian.
Minua on pyydetty kirjoittamaan kirja Joesta.
En halua että luulette, että toimin hänen selkänsä takana.
Tuleeko siitä akateeminen tutkielma?
Kyllä ja ei.
Mitä se tarkoittaa?
Tietänette, että olen selvillä Joen monista...
syrjähypyistä.
Niin varmasti.
Varmasti hyvin mehukasta aineistoa elämäkerran kirjoittajalle.
Niin voisi luulla, mutta se on aika ennustettavaa.
Miesneroilla on usein ylikorostunut libido.
Ja ihailevat elämäkerrat saavat meidät pitämään sitä hyväksyttävänä.
Minä en pidä. Minusta se on pöyristyttävää.
Ettehän kuvaa minua uhrina.
Olen paljon kiinnostavampi.
Tiedän sen.
En halua arvioida suhdettanne väärin.
Teillä on tilaisuus kertoa totuus.
Olette niin läpinäkyvä. Että annoinkin houkutella itseni tänne.
Voittehan aina lähteä.
Viettää lopun päivää katselemassa outoa pohjoista taidetta.
Tai nautimme erinomaisesta juomasta.
- Huomenta. - Professori Chen Ling, kemia.
Tri Karl Seigler, lääketiede.
Ja sir Randall Meade, taloustiede.
Hauska tutustua.
Tästä jatkaa herra Lagerfelt, joka käy läpi huomisen ohjelman.
Hyvät herrat...
Valitkaa paikat, jotka on merkitty nimikylteillänne.
Kun on aika vastaanottaa mitali, kävelette tuoliltanne tähän.
Vastaanotatte mitalin kuninkaan kädestä.
Sitten kumarratte kunnioittavasti kolmeen suuntaan.
Näin.
Aloitetaan teistä, herra Castleman.
Hyvä on.
Pitikö minun kumartaa ensin?
Menette kuninkaan luo, sitten kumarratte.
- Anteeksi. - Ei haittaa. Mehän harjoittelemme.
Ei tämä ole avaruustiedettä, Castleman.
Ei tietenkään.
Ja nyt kolme kumarrusta.
- Pidetäänkö tauko, Walter? - Voitteko hyvin?
Tarvitsen vain pienen tauon.
- Haluatteko vettä? - Sanokaa vain.
Voin hyvin. Haluan vain...
Mennään ulos.
Tulen ilman aseita.
Kamera kävi hermoillenne.
Teit vain työsi.
Minulle sanottiin, että jos toivotte, saatte loppupäivän vapaaksi.
Toivon sitä.
Mikä ovista mahtaa tarjota nopeimman tien ulos?
Kokeillaanko?
- Saiko Joe teidät lopettamaan? - Hän oli huolissaan terveydestäni.
Seuraava jännittävä kysymykseni.
Mitä nobel merkitsee Joseph Castlemanille?
- Voi luoja! - Niin.
Kysymyksen on laatinut kustantaja.
Koneessa hän sanoi suunnilleen:
"Tärkeää ei ole palkinto vaan voiman löytäminen seuraavaan kirjaan."
Mainiota. Kiitos.
- Mistä te saatte voimanne? - Nousta sängystä aamuisin?
- Kirjoittaa. - En ole kirjailija.
Smithin arkistosta löysin collegelehdessä julkaistuja novellejanne.
Luin Tiedekuntavaimon.
- Hienosti kirjoitettu. - Kiitos.
Minulla oli mahdollisuuksia.
- Kadutteko, että lopetitte? - En.
En odottanut suuria saavutuksia, koska minähän olin naiskirjailija.
Moni naiskirjailija menestyi siihen aikaan.
En ollut sellainen persoonallisuus.
Ihanko totta?
Olen ujo. En pidä katseista.
En sitten katsele teitä.
Rohkaisiko Joe teitä jatkamaan?
Rohkaisi, mutta kuten sanoin...
päätin olla jatkamatta.
Koska hän oli perheen kirjailija?
Nathaniel, jos etsitte katkeruutta, ette löydä siitä jälkeäkään.
Pahus!
Katkeruudesta puheen ollen... puhuin hänen eksänsä Carolin kanssa.
Miten hän voi?
Hyvin. Hän on psykiatri.
Hienoa!
- Entä heidän tyttärensä Fanny? - Menestyvä hammaslääkäri.
Eikä Carol kanna teille kaunaa.
Sepä hyvä.
Joe yritti pitää heihin yhteyttä. Halusinkin sitä, mutta...
Häpeämme sitä vaihetta elämästämme.
Hän haluaa olla varma siitä-
- että käsitätte, miten kiitollinen hän on siitä, että vapautitte hänet Joesta.
Suon sen hänelle.
Joan...
Toivon teidän tietävän, etteivät Joen syrjähypyt johdu teistä.
Se on pakonomaista.
Luulen, että se on syvään juurtunutta riittämättömyyden pelkoa.
Olette varsinainen terapeutti.
Onko teillä ketään uskottua?
Ei.
Enkä haluakaan ketään.
Siksi teissä on vetovoimaa.
Ja salaperäisyyttä.
Flirttailetteko kanssani?
Luultavasti. Miksen flirttailisi?
Tiedätte, etten luota teihin.
Hitto...
- Tablettini. - Tablettinne?
Verenpainelääkkeet. Taidan palata hotelliin.
Pidä tätä. Annan sinulle jotakin.
Missä kynäni on? Tässä.
Kirjoitetaan...
"Linealle".
Kahdella n: llä.
Ei sen väliä. Minun pitää mennä.
Löydättekö itse ulos?
Kyllä vain.
Hitto...
Olen lukenut Joen varhaisia töitä.
Satuin löytämään joitakin novelleja, tuntemattomia kirjallisuuslehtiä ja...
Ikävää sanoa, mutta ne eivät häikäisseet.
Varhaiset työt ovat harvoin lukemisen arvoisia.
Hänen kypsä äänensä puuttui niistä täysin.
Novellinne Tiedekuntavaimo kuulosti enemmänkin nuorelta Castlemanilta.
Sen voi ymmärtää.
Joe oli ankara opettaja.
Hyvä on.
Mutta Carolin mukaan oli hyvin outoa, miten Joe edistyi tavattuaan teidät.
Ystävällistä häneltä.
Kaikella kunnioituksella, uskon että olette kyllästynyt Joe Castlemaniin.
Joen syrjähyppyihin, näkymättömyyteenne-
- käyttämään lahjakkuuttanne luomaan Castleman-legendaa.
Perheenne onnen vuoksi osallistukaa tähän.
David vaikuttaa onnettomalta.
Ette saa puhua lapsistani.
Olette oikeassa. Pyydän anteeksi.
Mutta puhuisitte jonkun kanssa.
En ikinä paljastaisi lähdettäni.
Otan syyn päälleni, niin ette petä Joeta. Ja totuus tulee julki.
Voitte kirjoittaa omissa nimissänne.
Suurenmoinen kertomus, Nathaniel.
Teidän pitäisi kirjoittaa romaaneja.
Joan...
Tiedätte missä olen.
Tiedättehän, että nautin seurastanne.
Joanie? Sinäkö, Joanie?
- Niin. - Missä olet ollut? Olin huolissani.
- Miksi? Kello on puoli viisi. - Mutta ulkona on pimeää.
- Älä katoa tuolla tavalla! - En kadonnut.
Olin ulkona muutaman tunnin.
Mitä teit koko päivän?
Kävelin, poikkesin kauppoihin.
Miten harjoitus sujui?
Oletko polttanut? Haiset savulle.
Olin savuisessa kahvilassa.
- Oletko juonutkin? - Otin votkan.
- Keskellä päivää? - Keskellä päivää.
Et voi haista viinalle vastaanotolla.
Sinä olet tähti, kuka minusta välittäisi?
- Mikä sinuun on mennyt? - Älä nuhtele minua kuin lasta.
- Mitä hittoa, Joe? - Mitä?
Heittelet vaatteita lattialle! Olen kyllästynyt keräilemään niitä.
Mikä tuo on?
- Ostin saksanpähkinöitä. - Näytä.
- Pelkkä pähkinä. - Haluan nähdä.
- Miten niin? - Anna se.
- Anna se! - Älä ole naurettava!
Kun minä olin ulkona ja join pääni täyteen, sinä viettelit upean Linnean?
Mitään ei tapahtunut.
Älä kohtele minua kuin idioottia!
Mitään ei tapahtunut. Keskeytin sen.
- Loistavaa! - Niin, loistavaa.
Ja tiedätkö miksi? Olin huolissani, että istuit bussissa aivan yksinäsi.
Joten tulin tänne, mutta sain odottaa sinua!
Halusit tietää milloin tulen, että ehdit kiksauttaa...
En aikonut kiksauttaa häntä! En ole edes kiinnostunut hänestä.
- Olin huolissani sinusta. - Miten liikuttavaa...
Olen liian vanha tähän kaikkeen.
Se on mennyttä, olen vain sinun.
Onnentyttö.
Niin, onnentyttö.
Haloo? Susannah?
- Lapsi on syntynyt. - Mitä?
- Hyvä luoja. - Mitä?
Lapsi on syntynyt. Ota luuri.
- Milloin? - Muutama tunti sitten.
Voi hyvä luoja!
- Onko kaikki hyvin? - Voin hyvin.
Se inisee kuin kissanpentu!
Saitko pojan?
- Minkä hän saa nimeksi? - Max.
Max...
Kenen näköinen hän on?
Haluat kuulla, että hän muistuttaa sinua.
Pane luuri hänen korvalleen.
Tässä, isä haluaa puhua Maxin kanssa.
Kuunteleeko hän?
Hei, Maxwell.
Täällä ukkisi.
Hei, kulta, mummi täällä.
Hei. Tervetuloa.
Hän puhuu meille!
Olet maailman ihanin poika.
Kunpa voisin pitää sinua sylissäni.
Markin vanhemmat tulivat juuri. Minun pitää lopettaa.
- Anna hänelle suukko meiltä. - Annetaan.
- Rakastan sinua niin paljon. - Hei hei, kulta.
Minäkin sinua, äiti. Hei hei, isä.
- Rakastan sinua. - Hei hei!
Voi Joanie. Tästä ei elämä parane.
Hyvä luoja.
Meillä voi olla kaikenlaista kränää, mutta elämä on sentään ihanaa.
Olet todella lahjakas kirjailija, David. Mutta sinähän tiedät sen.
Kiitos, hauska kuulla.
Pidin novellistasi. Hienosti rakennettu.
Mutta?
Ensi luonnoksessa on aina "mutta".
Hei. Haluatko kuulla?
Totta kai haluan.
Parin suhteessa on toivomisen varaa.
Kerskaileva mies, stoalaisen tyyni vaimo, pidätettyä vihaa...
Se on nähty ennenkin. Se on klisee.
Pystyt parempaan.
Hyvä luoja!
Selvä.
Se kuuluu prosessiin.
Se tekee kipeää, tiedän sen. Kirjoittaminen voi olla tuskallista.
Niin, kulta, se on kauheaa. Olet kärsinyt valtavasti.
Nukkumaanmenoaika.
Saatan äidin huoneeseen.
Pidä hauskaa. Mutta ei liian kauan.
Hyvää yötä, rakas.
Soita sisarellesi, hän ilahtuisi siitä.
- Cigaretten? - Emme myy savukkeita.
Ole hyvä.
Hei. Kiitos.
Olen tarkkaillut heitä.
Tyttö pureksii hiuksiaan, ja kaverilla on outoja pakkoliikkeitä.
Vaikuttavat aika omituisilta.
Kuten me kaikki.
Isäni oli opettajana Yalessa.
Jouduin siteeraamaan Iliasta päivällisellä.
Kreikaksi!
Ohoh, aika paha.
Ei se vielä mitään. Pahempaa oli, ettei hän ymmärtänyt siitä sanaakaan.
Mitä juodaan, David?
SAKSANPÄHKINÄ
Löysin ehkä uuden Henry Millerin. Juopon, joka on pian rappiolla.
Ei hukata aikaa. Minullekin, kulti.
Tässä on naiskirjailijan romaani amerikkalaisperheestä kolmessa polvessa.
Loistavasti kirjoitettu.
- Mutta vähän liian hempeä. - Hempeä?
Kirjoitettu naisen näkökulmasta.
- Hyvännäköinen? - No jaa...
Eikö kellään ole juutalaista kirjailijaa?
Kaikilla muilla on. Missä on meidän?
Herra Bower.
Ehkä voin auttaa teitä.
Saksanpähkinä, Joseph Castleman
Kävelin pitkään, join viisi espressoa ja poltin puolitoista askia tupakkaa.
Pyysit minua olemaan rehellinen.
Kerro.
Olen pahoillani, en liikutu sitä lukiessani.
Mitä tarkoitat?
- Siitä ei koskaan tule elävää. - Aihe on sinua lähellä.
Tarvitsen puolueettoman mielipiteen.
Henkilöhahmosi ovat jäykkiä.
- Et tehnyt niistä todellisia. - Tyhjää puhetta. Anna esimerkkejä.
Ensinnäkin dialogisi on teennäistä.
- Yritän löytää esimerkin. - Hitto soikoon! Ei tästä tule mitään.
- Mistä? - Suhteestamme tai mitä tämä on.
Arvosteluni ei tarkoita, etten rakastaisi sinua.
Miten voisit rakastaa huonoa kirjailijaa? Ellet kunnioita minua...
Kunnioitan sinua. Kaikin mahdollisin tavoin.
Niinkö? Ei jumalauta! Sano, että uskot minuun!
- Tämähän on luonnos... - Unohdetaan tämä!
Tästä suhteesta ei tule mitään. Mitä voin tehdä, kun palaan...
Opettaa collegessa, koska olen kiksauttanut opiskelijaa?
- En ole kuka tahansa opiskelijasi. - Olet se lahjakas tyttö.
Sinusta tulee menestyskirjailija, minä korjaan kokeita ja laitan ruokaa!
Minusta ei tule menestyskirjailijaa!
Kukaan ei julkaise kirjojani, eikä kukaan kuitenkaan lukisi niitä.
Minulla ei ole sinun loistavia ideoitasi.
Sinulla on sanottavaa, ei minulla.
Älä jätä minua. En voi elää ilman sinua.
- En mene minnekään. - En voi elää ilman sinua.
Enkä minä ilman sinua.
Elämä on epäreilua!
Hyvä on. Rauhoitutaan.
Kaikki järjestyy.
Hyvä on... Hyvä on.
Mitä tehdään?
En tiedä.
Annas kun mietin.
Onko se sinusta toivoton?
Roskatarinani?
Ei se ole roskatarina.
Se on kiehtova tarina.
Ainekset ovat koossa.
Näen sen.
Voin viimeistellä sen.
Haluatko?
Joe?
Mitä hän sanoi?
Hän piti siitä!
Julkaistaanko se? Se julkaistaan!
Mitä sinä teet?
- Tule tänne. - Odota.
Kirjamme julkaistaan! Kirjamme julkaistaan!
- Missä hän on? - Rentoudu.
- Rentoudu! - Lähdemme ilman häntä.
Siellä hän tulee.
Hei, kulta. Näytät komealta!
Olet myöhässä. Lähdetään heti.
Onko sinulla silmälasini? Kutsukortit?
- Niitä tuskin tarvitaan. - Varmuuden vuoksi.
Oikaistaan rusettisi.
- Älä... - Oikaisen sen.
Pysy paikallasi.
Mitä nyt?
- Olet polttanut hasista. - Enkä ole.
Oletpas.
- Tunnen sen kauas! - Rauhoitu.
Katso nyt. Poika on pilvessä!
Saat todella hävetä minua.
- Mitä sinä vihjailet? - Joe...
Mistä on kysymys, David?
En tiedä. Yritän selvittää, palvonko väärää vanhempaa.
Mitä sinä puhut?
Mitä sinä tarkoitat?
- Mitä me hänelle teemme? - En ole pronomini.
- Puhu sitten! - Älä huuda hänelle.
Kyllä minä huudan!
Olemme myöhässä. Limusiini odottaa.
- Hän pilaa iltani... - Onko se?
- Onko mitä? - Sinun iltasi.
Biografisi mukaan kaikki voi olla nerokasta petosta.
Minkä biografin?
Rillipäisen kaverin, jolla on Warhol-kampaus.
Nathaniel Bone ei kirjoita elämäkertaani!
- Hän oli baarissa. - Mitä hän sanoi?
Etten pitäisi mittapuuna isäni menestystä-
- koska erään teorian mukaan sinä, äiti, olet perheen todellinen nero.
Naurettavaa!
Miksi hän keksisi jotain niin sairasta?
Hän metsästää päätäni, koska en hyväksy hänen tarinaansa.
Älä ole idiootti.
- En ole idiootti. Miksi sanot niin? - Rauhoitu.
Mutta jos hän on oikeassa, olen saatananmoinen idiootti!
Hasis taitaa tehdä sinusta vainoharhaisen.
En ole vainoharhainen!
Nathaniel Bone on kavala tyyppi. Hän teki väärin puhuessaan tuollaisia.
Hän sanoi, että joitte lasillisen.
- Joitteko? - Joimme.
En pitänyt viisaana torjua häntä.
- Hän sanoi, että tunnustit. - Tunnustin mitä?
Että olet isän haamukirjoittaja.
En ikinä sanonut niin!
Onko se totta?
Se ei ole totta.
En usko sinua.
En voi pakottaa sinua uskomaan.
Saat itse päättää, mitä uskot.
Se on valetta. Iljettävää valetta.
Miksi aina suljitte oven jälkeenne, kun olin pieni? Mitä hän teki siellä?
- Mitä tarkoitat? - Työhuoneesi ovea!
Se lämähti kiinni nenäni edessä, kun äiti oli siellä.
Hän luki korrehtuuria.
Korrehtuuria? En jumalauta usko sitä!
Kysyit äidiltä, kuka Sylvia Fry oli! Et muista romaanihahmojesi nimiä!
- Nyt riittää. - Vihaan sinua!
- David!
Orjuutit äitiä!
Lopeta, David!
Rauhoitu! Ei isäsi minua kontrolloi.
Kaikki on niin pirun sekavaa.
- Kas niin, David. - Anteeksi.
Kas niin. Kaikki hyvin.
- Äiti. - Ei se mitään, rakas.
Tiedän, ettei sinulla ole helppoa.
Mene lepäämään. Tilaa jotain syötävää.
Mitä sanot?
Emme me ole huonoja ihmisiä.
Kappale, jossa kuvaat, miten hän laskostaa vaatteita on liian pitkä.
Se osoittaa, miten pitkästynyt vaimo on odottaessaan miestään.
Se on loputon arkipäiväinen luettelo.
- Ymmärrän. Hyvä. - Äiti!
- Sinun pitää kehitellä sitä. - Tiedän sen.
- Näytän sinulle jotain. - Tulen pian.
- Katso nyt! - Tulehan, David.
Äiti!
Tuotantonne on laaja, levoton ja suurenmoinen.
Joka kirjallanne, herra Castleman, haastatte romaanin muodon-
-uudistatte tarinankerrontaa ja proosaa.
Olette tyylin mestari.
Silti romaanihahmonne ovat todellisia-
- kohtalot koskettavia, muotokuvat syvällisiä.
Hyvä herra Castleman...
Tekstinne inhimillisyys ylittää luokka-ja sukupuolirajat.
Olette sanojen mestari.
Ennen kaikkea kuvaatte mestarillisesti ihmiselämän ehtojen moninaisuutta.
Herra Castleman, esitän teille Ruotsin akatemian lämpimät onnittelut-
- ottaessanne vastaan kirjallisuusnobelin Hänen Majesteettinsa kädestä.
Rintaliha ruskistetaan padassa-
- lisätään vesi, ketsuppia, valkosipulisuolaa-
- ja lopuksi salainen aines: ruokalusikallinen pikakahvia.
Tyypillinen amerikanjuutalainen resepti?
Vain esimerkki siitä, miten surkea kokki äitini oli.
Anteeksi, Teidän Majesteettinne. Saattaisin herra Castlemanin korokkeelle.
- Suokaa anteeksi. Tulen takaisin. - Odotamme hartaasti.
Kertokaa itsestänne, rouva Castleman.
- Onko teillä ammatti? - On.
Mikä?
Olen kuninkaantekijä.
Vaimoni sanoisi samoin.
Teidän Majesteettinne, hyvät naiset ja herrat.
On suuri kunnia esitellä Nobelin kirjallisuuspalkinnon saaja-
-herra Joseph Castleman.
Olen syvästi kiitollinen saamastani kunniasta.
Mutta tämä kunnia kuuluisi...
Tämä kunnia kuuluisi eräälle toiselle.
Vaimolleni Joanille.
Todellisuudessa Joan on parempi puoliskoni.
Hänen ansiostaan olen voinut löytää sekä sen rauhan että melun-
-joita olen tarvinnut kirjojeni luomiseen.
Ilman häntä en seisoisi tässä tänä iltana.
Istuisin kotona-
- ja tuijottaisin tyhjää arkkia suu auki hölmistyneenä.
Vaimoni on sieluni terveys.
Omatuntoni.
Jokaisen kelvollisen ajatukseni innoituksen lähde.
Joan, olet muusani, rakastettuni.
Sieluni.
Jaan tämän palkinnon kanssasi.
Rakas.
- Mitä sinä teet? - Lähden täältä.
- Mitä sinä tarkoitat? - Jää sinä vain.
Anteeksi. Joan?
Joan, kuuntele...
- Ei hätää. - Anteeksi!
- Tulkaa. Vien teidät naistenhuoneeseen. - Haluan hotelliin.
Jos kerrotte kokonne, järjestän teille uuden puvun.
Ei kiitos. En tule takaisin.
- Palkintonne. - Kiitos.
Rouva Castleman, olen todella pahoillani!
Lisäisitkö lämpöä, Gustav.
Ja pienentäisit vähän ääntä? Kiitos.
Menemme hotelliin, vaihdat vaatteet, mennään lyhyesti takaisin.
Sitten koko hemmetin juttu on ohi.
Aion jättää sinut.
- Mitä sinä puhut? - En jaksa enää.
Älä hupsi, et sinä minua jätä.
Ei hämmästystä, epätoivoa tai järkytystä, se olisi teeskentelyä.
Et halunnut, että kiitän sinua, mutta luuletko, ettei se tullut sydämestä?
Joka sana oli totta.
- Usko pois... - Miksi uskoisin?
- Koska rakastan sinua. - Hyvä luoja, Joe!
Mitä? Mitä!
Tässä...
- En halua sitä. - Se on sinun.
Se on sinun! Siinä on sinun nimesi!
En halua sitä! En halua sitä.
Enkä minäkään halua sitä!
Mitä ihmettä? Mitä sinä teit?
- Löysin sen! - Luojan kiitos. Kiitos.
Tule istumaan niin että näen sinut. Haluan puhua kanssasi.
- Jotain juotavaa? - Ei kiitos.
Kuuntele...
Ei ole mitään kauheaa tai häpeällistä tai epämoraalista siinä mitä teemme.
Olemme kirjoittajakaksikko. Olemme yhdessä luoneet elämäntyön.
Sinä editoit, Joe. Siinä kaikki.
Minä kirjoitan kahdeksan tuntia päivässä.
Niinkö sinä asian näet? Ihanko totta?
Oletko elätellyt katkeruutta kaikki nämä vuodet?
Etkö muista, että olen hieronut sinua, laittanut ruokaa ja hoitanut lapset-
-että olet saanut työskennellä rauhassa?
Etkö luule, että on ollut hetkiä, jolloin olen kironnut lahjakkuuttasi?
Luuletko, että herään aamuisin vähääkään ylpeänä itsestäni?
Mutta olenko ikinä uhannut jättää sinut?
Sinulla on ollut rakkausjuttusi.
Olen katunut niistä jokaista!
Olet itkenyt sylissäni ja pyytänyt anteeksi.
Ja olen aina antanut, koska tunsin huonoa omaatuntoa kyvystäni.
Kun olin liian vihainen kirjoittaakseni, hieroit minua ja sanoit: "Käytä tunnetta!"
- En ikinä sanonut niin! - Sanoitpa.
Ja kriitikot rakastivat Sylvia Fryta, joka kuivasi kyyneleitään leningistään.
"Jälleen mestariteos Castlemanilta."
Rintakehäsi paisui ylpeydestä.
En raivostunut tai ajatellut, miten se vaikutti lapsiin-
- vaan katselin sinua ja ajattelin: "Miten vangita käyttäytymisesi sanoilla?"
Ja onnistuin siinä! Minäpä näytän. Tässä...
Castlemanin mestariteoksia! Entäs tämä...
Tämän kirjoitin, kun olit kiksauttanut kolmatta lapsenvahtiamme.
Kirjalla ei ole mitään tekemistä hänen kanssaan!
On joka ikisellä sivulla!
Nämä ovat kertomuksiani, kulttuuriani, minun sukuani, ideoitani.
Minun sanojani, tuskaani.
Yksinäisiä tuntejani työhuoneessa, kun muunsin käytöstäsi kirjalliseksi kullaksi!
Mitä ideoita sinulla koskaan on ollut? Olit etuoikeutettu, sievistelevä hupakko.
Kirjoitit jotain kunnollista vain Carolista. Varastit elämästäni jo silloin.
Ettet häpeä!
Nautit Village-elämästäsi juutalaisen kanssa ärsyttääksesi vanhempiasi.
Sait kirjallisen elämän ja talon meren rannalla.
Halusit vaatteita, matkoja, ylellisyyttä-
- tarvitsematta naida pörssimeklarityperystä. Sait kaiken!
Saat sen takaisin. En halua sitä.
- Mitä teet? - Nukun Davidin huoneessa.
Kotona soitan asianajajalle.
Älä ole naurettava! Meillä on lapsia! Meillä on lapsenlapsi.
Meillä on vanhoja ystäviä, jotka alkavat pian kuolla.
Minne menet? Asutko yksin? Sitäkö haluat? Odota...
- Älä mene pois! - Älä koske minuun!
Enkö saa koskea sinuun?
Meidän on puhuttava tästä!
En kestä tätä enää.
En kestä enää sitä nöyryytystä, että ojennan takkisi, annan tablettisi-
-ja poimin muruset parrastasi.
Minut häädetään naisten kanssa ostoksille-
- kun sinä kerrot imartelijoillesi, ettei vaimosi kirjoita!
Vaimosi, joka juuri voitti Nobelin palkinnon!
Jos olen niin epähieno, lahjaton paskiainen-
-miksi pirussa menit kanssani naimisiin?
Hyvä luoja...
Kerro: Miksi menit naimisiin kanssani?
En tiedä.
En pysty ajattelemaan selvästi.
- Haluan vain riisua tämän puvun. - Annahan kun minä... Kas noin.
- Joanie... - Hyvä luoja!
- Mitä? - Ei. Älä.
Voi helvetti...
Mitä pirua?
- Hyvä luoja. - Mitä nyt?
Käy pitkäksesi. Käy tähän pitkäksesi.
Hyvä luoja.
Kas noin.
Hyvä. Soitan vain...
Asumme Executive-sviitissä. Miehelläni on kai sydänkohtaus.
Lähettäkää tänne. Mahdollisimman pian. Kiitos.
Kaikki järjestyy, kulta. Muista hengittää. Oikein hitaasti.
Ei hätää.
Selviydyt tästä.
Voi Joanie. Joanie...
Apu on tulossa.
Rakastatko sinä minua?
Minä rakastan sinua. Hyvin paljon.
Voi luoja...
Olet hyvä valehtelija.
Miten voin olla siitä varma?
Joe? Joe!
Älä vaivu. Katso minuun. Katso minuun.
Älä anna periksi, Joe.
Pysy tajuissasi, Joe!
Älä jätä minua. Joe? Joe!
Herra Castleman?
Kuuletteko minua?
Anteeksi...
- Haluatteko toisen, rouva Castleman? - Ei kiitos.
En tiedä, muistatteko minua, mutta palvelin teitä menomatkalla.
Muistan kyllä.
Otan osaa suruunne.
Kiitos.
Näen lennoilla monia pareja, ja te ja miehenne...
Haluan vain sanoa, että näin, miten hieno suhde teillä oli.
Mistä?
Siitä millaisia olitte toisianne kohtaan.
Anteeksi...
Nathaniel Bone haluaa puhua kanssanne.
Sanonko, että nukutte?
Voin puhua hänen kanssaan.
En tiedä mitä sanoa.
Olen sanaton.
- Miten voitte? - Olemme yhä sokissa.
Kuten me kaikki.
On paljon työstettävää.
Nathaniel...
Niin.
- Se mistä puhuimme... - Niin.
Se mitä vihjasitte ei ole totta.
Jos kyseenalaistatte Joen lahjakkuuden, haastan teidät oikeuteen.
Onnea. Kirjoitatte varmasti hienon kirjan.
- Kuulitko äskeisen? - Kuulin.
Kun päästään kotiin, istuudutaan sisaresi kanssa.
Ja kerron teille kaiken.
Hyvä on, äiti.
Arja Meski Svensk Medietext